Dani Rodrik harvardi közgazdász szerint a globális gazdasági rendszer „központi története” gyökeres átalakuláson megy keresztül. Az elmúlt évtizedeket uraló neoliberális szemléletmód, amely a tőke és az áruk szabad áramlására, valamint a piaci versenyre épített, összeomlani látszik és helyét egy új, napjainkban formálódó narratíva veszi át. Rodrik az új történetnek két lehetséges irányát jelöli ki.
A „produktivista” forgatókönyv szerint a nemzeti kormányok szerepe felértékelődik ugyan, de az azok közötti együttműködés lehetővé teszi a kölcsönösen előnyös viszonyokra építő nyitott világgazdaság fenntartását, azaz a szereplők az egymás közötti kapcsolatokra továbbra is a haszonszerzés forrásaként tekintenek. A „hiperrealista” szcenárió érvényesülése esetén azonban a megerősödő nemzetállamok az egymásrautaltságot olyan fegyverként használják majd, amivel megbéníthatják konkurenseiket és ezzel geopolitikai értelemben föléjük emelkedhetnek.
A „hiperrealista” forgatókönyv a világgazdaság egésze szempontjából várhatóan jelentős költségekkel jár majd: a Nemzetközi Valutaalap becslése alapján, hoszszú távon akár hét százalékkal is visszavetheti a globális termelést. A kereskedelmi kapcsolatok szétválasztásának stratégiáján tehát a szereplők legfeljebb relatív értelemben, azaz a többi ágenshez képest nyerhetnek, hiszen egy csökkenő méretű tortán kell osztozkodniuk. Mégis úgy tűnik, hogy a nyugati szövetségi rendszer a „hiperrealista” lehetőséget választotta és szankciós politikáját Oroszországról fokozatosan átirányítja Kínára, ami már aligha indokolható az orosz-ukrán háborúval. Arra, hogy a szankciópárti nyugati vezetők törekvéseikkel megbontják a szövetség gazdasági fölényét korábban biztosító status quót, az egyetlen észszerű magyarázat, hogy attól tartanak: a javak szabad áramlása és a piaci verseny a jövőben nagyobb károkat okozhat a blokkosodás költségeinél.
A félelem oka, hogy a globalizáció, a határok leépítése, illetve a verseny az erősebb szereplőknek kedvez, és a fő konkurens Kína az elmúlt években több fontos iparágban (például a zöld technológiák területén) meghatározó piaci pozíciót épített ki. A korábbi neoliberális rend tehát ezeken a területeken elkezdett a Nyugat ellen dolgozni, amire a döntéshozók egy része a hidak azonnali felégetésének szándékát fogalmazta meg. Mostanra azonban világossá vált, hogy a nyugati szövetségen kívüli világ nem követi a Nyugatot, ráadásul az kénytelen szimultán egyre több frontot fenntartani, így a relatív nyereség esélye is lecsökkent.
Rodrik szerint a blokkosodás a világ egészét veszélyesebbé teszi, a kisebb országokat pedig egy olyan harcban kényszerít oldalválasztásra, amely önmagában ellentétes az érdekeikkel. Ezen felül azonban egyre inkább úgy tűnik, hogy a kereskedelmi konfliktus eszkalációja – a globális jólétet és a kis országokat fenyegető károkon túl – a nyugati szövetségi rendszer egészét, relatív értelemben is vesztessé teheti. A szankciós rezsimen tehát célszerű változtatni és az új gazdasági történetet a kölcsönösen előnyös együttműködések és közös jólét víziójára építeni.
Hortay Olivér a Századvég Konjunktúrakutató Zrt. energia- és klímapolitikai üzletágvezetője.
Péterfi Barna a Századvég Konjunktúrakutató Zrt. energia- és klímapolitikai üzletágának tanácsadója.
Ez a cikk az Eurázsia 2024. márciusi számában jelent meg. A magazin elérhető országszerte többek közt az újságosoknál, hipermarketekben és benzinkutakon. Előfizetési lehetőségeiről pedig a neumannlapkiado@nje.hu címen érdeklődjenek!
Nem lett volna szabad háborús célokra alkalmas eszközzé tenni az űrt – hangsúlyozza Farkas Bertalan nyugalmazott dandár tábornok, aki 1980-ban az Interkozmosz programban jutott el az űrbe. Az első magyar űrhajóst, aki nemrég ünnepelte 75. születésnapját, saját tapasztalatai mellett a HUNOR Programról és az űrkutatás jövőjéről is kérdeztük.
Az űrtechnológiának kiemelt szerepe van korunk innovációinak kifejlesztésében. Az űrkutatásnak köszönhetjük többek között a laptopot, a telefonkamerát vagy éppen a memóriahabos matracokat. Ma azonban már nem csupán a technológiai fejlődést szolgálja, hanem megoldásokat is kínál a globális felmelegedés okozta kihívásokra, különös tekintettel a mezőgazdaságra, amely az egyik leginkább érintett terület.
Manapság az űrszektor újra virágkorát éli, a Hold, a Mars, valamint a mélyűr is az emberiség figyelmébe és a geopolitikai csatározások középpontjába került. A hidegháborús érához képest azonban a világűrt és a Holdat érintő célkitűzések kiegészültek: a versenyt a kísérőbolygónkon található temérdek ásványkincs birtoklása is nagy mértékben táplálja, amellett természetesen, hogy az állandó holdbéli jelenlét, holdbázisok létrehozása hatalmas gazdasági és katonai fölényt is jelent az államok számára.